- Det här är nytt. - Nästa mord. Freddie oсh barnet.
Vem är den tredje?
Mina flickor är tillbaka. Jag tror att det här med Holst och hans barn...
...väсker nåt inom mig.
Visa dig!
L369G42.
Hallå?!
Donator var Freddie Holst. Befruktning och graviditet är bekräftade.
- Och mamman? - En Anna Maria Larsson.
- Varför? Jag har inget som kan leda... - Snälla, gör det bara.
Snälla... Du får inte göra honom illa.
Kom igen.
- Den var... Den var svensk... - Ja?
- Men vad fan, kom igen nu! - Vänta.
- HUB 382. - Kom du precis på det?
- Vad händer? - Vi vet inte var de är tack vare honom.
- Ni var i samma fosterfamilj. - Ja.
- Varför undrar ni det? - Emil hämnas på...
- ...de som han anser har sårat honom. - Jag gjorde inget.
- Så du vet inte var han kan vara nu? - Nej.
- Okej. - Var jag anmäld försvunnen?
Det tyder på att de inte gjorde det tillsammans.
Ja. Hur ser det ut i det ursprungliga rummet i Ystad nu?
Om det betyder så mycket för honom kan han vara där.
- Du tror att jag överdriver. - Nej.
- Jag vet inte. - Nej, det var inte bra nog.
- Levde Emil här? - Eller så var det ett timeout-rum.
- Vad är det? - Ett tomt rum...
- Okej. - Men de har fel.
- Tavlan. - Vad är det med den?
En likadan fanns där vi hittade Annika.
- Allt är likadant. - Nej.
Sängen är av annat märke. Baljan, annat märke.
De liknar varandra, men är inte identiska. Däremot är tavlan identisk.
- Inga spår? - Inte än. - Vad är det där?
- En tavla. - Den fanns hos Emils fosterfamilj.
Koppling finns mellan honom och Helle Anker.
- Lever han? - Ja, han fyller 76 i år.
- Saltholm? Kan man bo där? - Tydligen.
- Vad ville han? - Han skulle tala med Linn om nåt.
- Helikoptern kom hit från Göteborg, va? - Ja.
Hur kan jag få dig att avbryta?
- När var du rädd senast? - Jag är rädd nu.
Du kan inte straffa mig för nåt som ingen visste.
- Min kollega från Köpenhamnspolisen... - Va?
- Känner du igen den här? - Jag ser inte.
Kom in.
Då ska vi se var jag har mina glasögon.
- Nej, de är inte där. - Vet du var de kan ligga?
Vid sängen, kanske.
- Varför vill ni veta nåt om den? - Den förekommer i en mordutredning!
- Jaha. - Varsågod.
- Känner du igen den här? - Ja, ja, ja. Den har jag målat.
- 1993. Kommer du ihåg var? - Nej, det kan jag inte minnas.
Jag har ju målat hundratals såna.
- Ja, det ser jag nu. - Vet du var den finns?
- Ja. Där. - Var då?
Ålltså... Söderut, på östsidan.
- Här på ön? Ligger det på här på ön? - Ja, det är bara ett par kilometer dit.
Kanske tre.
- Tar vi helikoptern? - Om han är där hör han att vi kommer.
- Det går snabbare så. - Han har ju Freddie och barnet.
- Gå upp! - Nej.
- Låt bli. - Jag måste göra det.
Man måste ingenting. Man kan alltid välja.
Såja, såja.
- Han kommer inte att klara fallet. - Nej. Ålla klarar inte fallet.
- Vad gör vi? - Vi kan inte vänta.
Här, ta emot!
Saga! Ta tag i Emil!
Saga, ta Emil! Lägg honom ifrån dig och ta Emil!
Saga, ta Emil nu! Saga, för i helvete!
Ta Emil nu!
Kom igen, då! Kom igen!
Släpp nu! Flytta er. Vi har dem!
Tänkte du verkligen låta honom dö?
Saga?
Okej.
Freddies?
- När vem kom? - Min halvbror Morten.
- Helle Anker? - Hon ville berätta vem han var.
Okej. Och dessa människor var alltså ansvariga för ditt lidande?
Johanssons känner vi till.
- Hans Pettersson körde tillbaka dig. - Det var då jag hamnade i källaren.
- Har ni sett källaren? - Ja.
Lars-Ove Abrahamsson förgrep sig på dig.
- Han förgrep sig på mig i fyra år. - Ja.
Då placerade Håkan Ekdahl dig hos Johanssons.
Sen har vi Freddie Holst och Helle Anker. Varför just de?
Dina skapare, ja...
Men varför, Emil?
- Minns du din mamma? - Ja.
- Hurdan var hon? - Hon älskade mig.
Om hon inte var död så hade du haft det bra.
Det var inte Freddie Holsts fel.
Hade du inga morföräldrar eller annan...?
- Gjorde du inte det? - Jag straffar inte nån.
- Och Freddie Holst? Helle Anker? - Konsekvenser.
- Åll död. - Hur då?
Jag vet inte hur mycket du vet, men här är han. Han räddades.
Vill du hålla honom?
Nej.
Nej, jag vill inte se honom.
- Såja. - Jag kommer strax.
Kvitto på inbetalningen.
Jag...lade till lite extra.
Jag beklagar allt som har hänt. Det menar jag verkligen.
Ja.
Tack.
Väljer han att vara lycklig?
- Tack för den här tiden. - Tack själv.
- Har Lillian fått tag i dig? - Ja, jag ska dit nu.
- Bra jobbat, verkligen. - Tack.
- Hans begravs i morgon. - Ja, jag vet.
- Har du varit på nån begravning? - Ja, ett par.
- Har inte du det? - Nej.
- Din systers, då? - Jag gick inte. Jag kunde inte.
- Men Hans kommer du på? - Följer du med?
- Vill du helst det? - Ja.
- Då gör jag det. Vi ses i morgon. - Ja.
- Hej. - Hej.
- Vad gäller det? - Vi tar det där inne.
Tack.
- Vill du ha nåt? - Nej taсk. Kan vi sätta oss ner?
Javisst.
För ett par veckor sen hittades ett skelett i Sverige, vid ett vägarbete.
Okej, lyssna nu... Вra.
Jag vill vara ledig ett par dagar. Kan nån annan ta det?
De tror att det har legat i jorden i fem, sex år.
De lyckades identifiera henne med hjälp av dna.
- Det är Ålice. - Nej.
Det är det inte.
Nej, det är det inte.
- Jag beklagar. - Det är det inte.
- Vi ska göra allt vi kan... - Nej, de har fel, säger jag!
Du har fel.
Var är mina fliсkor?
Var är mina flickor? De var ju med henne, så var är de?
- Vi vet inte. - Var hittades hon?
Okej, då åker vi dit. Kom!
- Har de slutat leta? - De har sökt igenom åt alla håll.
- De är inte här. - Det ska de vara.
När offer grävs ner på olika platser brukar avståndet vara längre.
Att de inte har hittats kan betyda att de lever.
Det är nästan ännu värre.
Jag vet att ni är ensamma.
Det var en helt vanlig dag. Jag åkte till jobbet.
Er mamma skulle...
Saga?
- Hur är det? - Henrik kom inte.
Men jag trodde att ni hade talats vid.
Henrik Sabroe. Jag kan inte svara. Lämna namn och nummer.
De har hittat Aliсe.
Jag har tänkt att de kanske är döda, men jag trodde att de var tillsammans.
Vad som än hade hänt så var de tillsammans.
Nu när de är utan sin mamma vet jag inte hur det ska gå.
- Sen de försvann. - Har du varit påverkat under arbetet?
Hela tiden.
- Det är grovt tjänstefel, kriminellt. - Och sånt måste man anmäla.
Eller?
- Ja. - Minns du varför?
För att alla på ett eller annat sätt har lämnat dig eller sårat dig.
Jag kan inte låta dig leta efter dem på egen hand.
Kan jag inte få tjänstledigt?
- Nej. - Okej.
- Då säger jag upp mig här och nu. - Henrik...
- John, är Saga här? - Du har inte hört.
Hört vad då?
Saga, det är jag!
Saga?
Hallå där, Wiki!
Vad gör du här nu igen?
Jag har sagt upp mig.
Jag gillar mitt jobb.
Inte lika mycket som du, men jag gillar att vara utredare.
Men jag var mer än så.
Jag var också Ålices man oсh jag var pappa till två flickor.
Och de togs ifrån mig.
Nu tror du att allt har tagits ifrån dig, men vet du vad? I helvete heller!
Du får inte bara ge upp.
Saga? Jag behöver verkligen dig.
Du får inte ge upp. Jag vet att vi kan hitta mina döttrar. Du oсh jag.
- Stanna där! - Saga!
- Stanna där! - Gör det inte!
Saga?
Saga! Hör du vad jag säger?
Jag behöver dig!
Saga!
Hör här. En bil stals den morgon de försvann.
Tio minuter från vårt hem.
Kom.
- En sex år gammal bilstöld. - Jag vet.
Ja, jag vet det.
Men jag har inget annat att göra. Har du?
Översättning: Helena Lindén www.undertext.se